Усмивката на Леонардо да Винчи (Базирано на есета от Леонардо да Винчи)
Един ден листът хартия започнал да се кара на мастилницата:
"О, мастилница, защо ми нанасяш такова нечувано унижение?
Твоето незаличимо мастило изцапа белотата ми.
Кой ще има нужда от мен в този вид?"
"Не скърби" - казала мастилницата нежно.
"Как може това, което е написано тук, да те унижи?
Чуй го:
В цех за издухване на стъкло се вършила работа.
А в огромна нажежена пещ огънят не утихвал нито денем, нито нощем.
Огънят бил много горд със себе си и
приписвал цялата слава само на себе си.
Тогава един ден език от пламък избухнал.
Изведнъж забелязал запалена свещ.
И веднага поискал да го погълне и това мъничко огънче.
Ненаситният пламък моментално погълнал крехката свещ,
но и самият той не се измъкнал от затвора на стопен восък.
И тук свършва тази поучителна история.
А ето още една...
Имало едно време един добър крал,
имал безкрайно много врагове.
Неговите послушни и лоялни жерави
били много притеснени за съдбата му.
"Какво да правим?" - казал лидерът им.
"От войниците няма никаква полза,
а кучетата са толкова изтощени от дневния лов,
че не може да се разчита на тях.
Нямаме друг избор, освен сами да пазим замъка."
"Ами ако някой заспи докато пази?" - развълнувал се младия жерав.
"Нека всеки от нас, стоящ на поста, държи камък в лапата си.
Ако някой заспи в нечетен час, камъкът ще
падне и шумът му ще предупреди другите. "
Оттогава за благородството на духа и предаността към дълга,
тези птици са ги наричали кралски, или короновани.
"Защо да се пренапрягате? Оставете ме тук."
"Ако те оставя тук, ще останем без храна, а ние сме много."
"Разбирам загрижеността ти, честен работник,
но ти трябва да ме разбереш също;
моята цел е да създам нов живот.
Хайде да направим една сделка: зарови ме в земята,
а през есента можеш да получиш стотина души като мен в замяна."
"Сто за едно? Но такива чудеса се случват само в приказки!
А как ще го направиш?"
"О, това е великата тайна на живота."
"Ех, хайде тогава!
И къде е зърното?
Няма нищо, дори нито едно.
Това зърно ме измами!
Едно, две, три...
Оле-ле!"
Великата тайна на живота...
Милата мастилница се оказала права:
този лист бил запазен, защото сега представлява велика стойност -
той запазвал мислите на човека и прозренията на ума му.
Край © Студио "Союзмултфилм", 1986